Вершигора Петро Петрович
Петро Петрович Вершигора | |
---|---|
![]() | |
Народився | 3 (16) травня 1905 с. Северинівка |
Помер | 27 березня 1963 (57 років) Москва, РРФСР |
Поховання | Новодівичий цвинтар |
Громадянство | ![]() |
Діяльність | • письменник, актор, кінорежисер • учасник радянського партизанського руху • викладач військової академії Генштабу |
Alma mater | Одеська національна музична академія імені А. В. Нежданової |
Знання мов | російська |
Учасник | німецько-радянська війна |
Членство | СП СРСР |
Військове звання | ![]() |
Партія | КПРС |
Нагороди | |
Петро́ Петро́вич Верши́гора (нар. 3 (16) травня 1905, с. Северинівка Ольгопільського повіту Подільської губернії, тепер Кам'янський район Молдови — пом. 27 березня 1963, Москва, Російська РФСР) — активний учасник українського комуністичного руху опору в роки Другої світової війни, генерал-майор (06.08.1944), письменник. Герой Радянського Союзу (7 серпня 1944). Член КПРС (з 1943 р.)
Народився 16 травня 1905 року у селі Северинівка (зараз — Кам'янський район Молдови).
У 1925—1927 рр. служив у Червоній армії. Навчався в Одеському музично-драматичному інституті, який закінчив в 1929 р. Після цього був актором та режисером на Київській кіностудії. У 1935—1938 роках — студент Московської кіноакадемії, після закінчення якої знову працював на Київській кіностудії (1938—1941).
У роки Другої світової війни (у жовтні 1941 — квітні 1942 року) — командир взводу, роти, батальйону, голова бригади кінофотокореспондентів політвідділу 40-ї армії. У червні 1942 року із завданням Українського штабу партизанського руху підполковник Вершигора був призначений командиром спеціальної диверсійно-розвідної групи НКВС (за іншими даними — ГРУ Генштабу СРСР) «Лезвие» (укр. "Лезо") і був перекинутий літаком у тил німецьких військ до партизанського загону Сидора Ковпака. Мав завданням підтримувати зв'язок загону з Москвою та слідкувати безпосередньо за Сидором Ковпаком, контролювати його, перевіряти на лояльність Москві.
З вересня 1942 року — заступник С. А. Ковпака з питань розвідки в партизанському з'єднанні.
У січні — лютому 1943 року разом з АК займався на Волині знищенням загонів УПА, українських поселень[1].
Існує альтернативна версія, що під час бою під Делятином на Івано-Франківщині радистка спецгрупи Вершигори Анна Туркіна (Лаврухина) застрелила комісара з'єднання генерала Семена Руднєва двома пострілами у скроню, про що згідно з мемуарами Вершигори, зізналася йому пізніше у 1949 році. Проте, ця версія спростована професором Д. В. Вєдєнєєвим[2]).
Після розгрому під Делятином, залишки з'єднання Ковпака окремими групами пробилися до своєї бази в Поліссі. Після цього Ковпака, за персональною вказівкою Сталіна, як «народного героя» було забрано до Москви, а його з'єднання було перетворено в 1-шу Українську партизанську дивізію імені Ковпака, яку з грудня 1943 року очолив П. П. Вершигора.
Учасник 5 великих рейдів тилами німецької армії, з них рейдами в Польщу та Неманським командував особисто.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Vershigora_l.jpg/150px-Vershigora_l.jpg)
Протягом 1947—1954 рр. — викладач військової академії Генштабу СРСР, потім — завідувач військового відділу журналу «Знамя». З 1955 року звільнений з військової служби в запас.
Автор книги «Військова творчість народних мас» (1961) — про історію партизанського руху з найдавніших часів до Жовтневого перевороту, співавтор праці «Партизанські рейди» (1962).
У документально-белетристичних книгах «Люди з чистою совістю» (1946) (Сталінська премія, 1947), «Карпатський рейд» (1950), «Рейд на Сан та Віслу» (1961), «Іван-герой» (1960), «Рідний дім» (1962) зображував боротьбу радянських партизанів у тилу німецьких військ.
Нагороджений медаллю «Золота Зірка», двома орденами Леніна, орденами Червоного Прапора, Богдана Хмельницького 1-го ступеня, медалями.
15 вересня 2005 року в ПМР введено в обіг срібну монету вартістю 100 придністровських рублів серії «Видатні люди Придністров'я» з портретом Петра Вершигори.
- ↑ Партизанські операції (PDF). shron1.chtyvo.org.ua. Процитовано 1 січня 2019.
- ↑ Дума про Руднєва. Смерть ковпаківського комісара від рук НКВД - вигадка 1990-х. Історична правда. Процитовано 24 червня 2023.
- Г. Г. Денисенко. Вершигора Петро Петрович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 494. — ISBN 966-00-0734-5.
- Як Сидір Ковпак до війни партизанив. Дзеркало тижня. № 30 2001
- Книга «Люди з чистою совістю» (рос.)
- Народились 16 травня
- Народились 1905
- Померли 27 березня
- Померли 1963
- Поховані на Новодівичому цвинтарі в Москві
- Випускники Одеської консерваторії
- Члени Спілки письменників СРСР
- Генерал-майори (СРСР)
- Герої Радянського Союзу
- Кавалери ордена Леніна
- Кавалери ордена Червоного Прапора
- Кавалери ордена Богдана Хмельницького I ступеня (СРСР)
- Уродженці Кам'янського району Молдови
- Українські письменники
- Українські радянські партизани
- Герої Радянського Союзу — українці
- Лауреати Сталінської премії
- Члени КПРС
- Померли в Москві
- Люди, на честь яких названо вулиці
- Герої Радянського Союзу — уродженці Молдови